КАТАПЛЕКСІЯ - НЕВРОЛОГІЧНИЙ РОЗЛАД,
ЯКИЙ СПРИЧИНЯЄ ОСЛАБЛЕННЯ М'ЯЗІВ.
- Будьмо. - Так.
З'ЯВЛЯЄТЬСЯ ЧЕРЕЗ СИЛЬНІ ЕМОЦІЇ, ЯК ЗЛІСТЬ, ЗДИВУВАННЯ ЧИ СТРАХ.
АЛЕ ЧАСТІШЕ ЗА ВСЕ...
- Гарна. - Так.
РАДІСТЬ
Кохання...
родина...
радість.
Ви тут,
бо ви сильно любите Марвіна та Лізу.
Одного з них, точно.
І ви хочете розділити їхнє щастя.
Я знаю, це так.
Лізо...
Чарлі, Купере, дякую вам, що довірили церемонію мені.
Для мене це величезна честь та привілея.
І я знаю, що ваші давно померлі батьки, Джеррі та Барб, були б раді.
І обов'язково дали б мені побільше "на чай".
- Все гаразд? Згадай щось погане. - Ага. Добре.
Дитяче ожиріння, дельфіни у риболовних сітях.
- Сирія. - Тримайся, чуєш?
- І 50 відсотків пар розлучаються. - Боже, як же це пригнічує.
Дякую.
Якого біса?
Це їхній брат Чарлі.
У нього якась хвороба, він непритомніє, коли щасливий.
- Таке буває? - Або він просто козел.
Вперше я зустрів Лізу, коли вона була менше кабачка.
Чарлі та Купер презентували народу свою нову сестру,
наче вона була Другим Пришестям.
Клянуся, вони пишалися більше, ніж твої батьки.
- Боже. Тримайся! Ну ж бо! - Все гаразд?
Брайян Вілсон, веганське м'ясо.
- Козбі. Козбі. - Козбі.
- Давайте закруглятися, гаразд? - Так, я розумію.
- Марвіне, чи береш ти Лізу за дружину? - Швидше.
Чи піклуватимешся ти за нею у хворобі та здоров'ї, доки смерть не розлучить вас?
- Так. - Лізо, чи зробиш ти для нього теж саме?
Так.
Владою, наданою мені штатом Нью-Йорк та Богом, оголошую вас
чоловіком та дружиною.
- Ні, ні, ні! - Гей! Обережно!
- Все гаразд? - Все добре! Я тримаю його.
Буває.
Чарлі?
Гей.
Він ожив!
- Що я пропустив? - Вони вже летять до Белізу.
Пробач.
Дивися.
Перед поїздкою...
Марвін дав Лізі велику коробку. Подарунок.
Зробив цілу виставу.
А там не прикраси, не день у спа, не нижня білизна.
А штани з відстібними штанинами, для подорожування.
Я навіть помітив рух її руки, думав вдарить його.
- Припини. - Серйозно.
- Досить. - Але все гаразд.
Дядько Джефф зашив її губу...
Так, це ти її розбив. Перший ряд цього не забуде.
Вона була така гарна. Я не зміг зупинити радість.
Не думав продовжити приймати ксірем знову?
Він працює так само, як і вправи, але від вправ мені хоча б не буває погано.
Добре, я просто...
Не хочу, щоб ти вмер.
Переживу,
доки на горизонті не буде більше весіль.
- Мого не буде точно. - Гей.
Бачив, як сестра Марвіна Рита тебе оцінювала.
- Та невже? - Так. Мабуть, у неї фетиш на непритомних.
Не будь таким, дівчата люблять різне.
Я не якийсь дивний модник. У мене невиліковне неврологічне відхилення.
Не будь тютею.
ПОХОРОННИЙ МАРШ
Давай.
- Міс, я допоможу. - Дуже вам дякую.
Жодних проблем.
БКЛІН ГРОМАДСЬКА БІБЛІОТЕКА
Твоя молодша сестра вискочила заміж.
- Мабуть, почуваєшся старим. - Ліза у всьому була першою.
У 12 вона змусила мене викурити косяк.
Припини. Ти що, не хочеш закохатися?
Авжеж, хочу. Це точно.
Перестрибнувши фазу медового місяця у фазу, коли ділишся дезодорантом.
Ти мене вбиваєш.
Я розумію, Чарлі.
Важливо знайти того, присутність кого не помічаєш,
а коли він зникає, почуття наче загубив кота.
Ні, це не те, що я...
Знаєш, я маю бути обережнішим.
Потрібна та, яку я можу уявити в трениках, не дуже яскрава.
Ти слухаєш подкаст "Сучасне кохання"?
- Ні. А ти? - З релігійним завзяттям.
Там розповідали історію про пару, він був глухим, а вона - сліпою.
Вони не могли спілкуватися жестами, але прожили разом 15 років.
А що сталося потім?
Її збила автівка на автопілоті.
- Так. Це занадто. - Дякую за допомогу, Вікторе.
Припиніть базікати, я маю сконцентруватися.
- Не варто так реагувати... - Не розумію, про що ти.
Я взяв тебе на гру, а ти поводилася наче божевільна.
"Божевільна"? Це бейсбольний матч. У бейсболі існує етикет?
- Це дитяча ліга. - Добре.
Значить, варто напитися на грі дитячої ліги?
Що ще мені робити?
Посидь хвилинку.
Я прошу... Розслабся.
Кажу "розслабся", а ти реагуєш...
Це найбісяче слово з усіх існуючих.
- Я кажу "розслабся", а не... - Припини так казати.
Може, розслабишся?
Про що вони розмовляють?
Знаю, останнім часом я багато працюю над собою.
Я намагався стати кращою людиною.
Ти від мене йдеш?
- Так. - Серйозно?
Ми у бібліотеці.
Тому ти мене сюди привів, щоб я не підвищувала голос?
Ні.
Ми обидва знаємо, що ти дуже пристрасна.
Це евфемізм на слово "гучна"?
- Стає гаряче. - Евфемізм - чудове слово.
Ось тобі ще. У тебе поїхав дах.
- Трясця тобі... - Досить.
Чудово.
Ти серйозно? Ось тобі!
- Гей! Пані, може, досить? - Міс?
- Може, злізете? - Мені подобається тут.
Вона божевільна. І я не про "ці дні", а зовсім.
Боже!
Цей клятий дурний нікчема привів мене сюди, щоб порвати зі мною.
Бо думав, що вона хоч тут не волатиме.
- Пробачте. Може, вискажете все? - Що?
Ви стоїте на столі, отже, вам є що сказати.
Скажіть.
Наприклад, оце його "не пускай пару".
- Я говоритиму так гучно, як хочу. - Певен, зубрили в бібліотеці не погодяться.
Це просто неймовірно. Навіть не розумію, як ми зійшлися.
Він грубий з офіціантами. Не відповідає на дзвінки матері.
- Вищипує свої брови. - Я частково грек.
- Ваші друзі його не люблять? - Ненавидять.
Вони не розуміють, чому я з ним. І через якийсь час це...
стало причиною, чому я з ним.
Точно. Погані рішення. Ось ваша проблема.
Так. Отже, це вона винна.
- Гей, гей! - Міс, віддайте книгу Лавеллу.
- Відійдіть, бо я її порву. - Базікало.
Пані?
Пані!
Вам ніколи не розірвати її обкладинку.
Її посилили для бібліотек.
- Але є ж інші сторінки. - Чарлі.
Ні, будь ласка. З середини. Насолоджуйтесь.
- Так! - Так. Як воно?
- Як воно? - Га, я занадто гучна?
- Розслабся. - Розслабитися?
Розслабитися?
Розслабся!
Скажіть мені дещо.
Ви справді думали, що це надовго?
Чи ось краще питання -
чи ви самі хотіли б цього?
Добре, ми розходимося.
Пройшло, як і очікував.
- Дякую. - Як йому це вдалося?
Це як сліпий вміє слухати, а Чарлі вміє добре відчувати біль.
- А що тобі з цього? - Що?
Я... Я намагаюся зберігати тут спокій.
- У тебе гарно виходить. - Добре.
- Пробачте! - Не треба так робити.
Я піду раніше.
"Почався спалах кору. Лікарі стривожені".
Дякую.
Чудово!
Келлі! Ось так!
Один, два, три, чотири, п'ять,
шість, сім, вісім, дев'ять, десять!
Вірус Зіка, конгрес.
Боже.
Чума у Дарфурі.
Білий хлопець з дредами.
- Гей, Чарлі. - Гей.
- Ти зміг. - Ледве. Дякую.
- Все гаразд? - Так.
До тебе відвідувачка. Вона дещо тобі принесла.
Вона?
- Боже. Скажи, що я помер. - Я вже сказала, що ти тут.
- Все так зненацька. - Агов?
- Привіт, пане Бібліотекаре. - Гей. Прийшли ще покидати книжки?
Я прийшла подякувати за те, що заступилися за мене.
Я не заступався, просто хотів, щоб ви зійшли зі столу.
Все одно, дуже вам вдячна.
- Я принесла заміну. - Не треба було.
- Це найменше, що я можу. - Ні, ви знищили перше видання.
Мені дуже шкода. Але ви самі підказали як.
Все добре.
- Я довго думала про ваші слова. - Ага.
Чи хотіла я, щоб відносини тривали, і зрозуміла, що ні.
Отже, добре, що все закінчилося.
Але чому я погодилась на провальні стосунки?
- Спитайте того, хто їх провалив. - Він невинен.
Хоча ні, він у всьому винен.
Я знала, куди все котиться, коли він відмовився піти на шоу на човні.
- До речі, він такий вже другий. - Може, вам переїхати?
Я знаходжу щось дуже привабливе у чоловіках, з якими у мене немає майбутнього.
Ага.
Тут так тихо. Вам не хочеться кричати?
Не кричіть, будь ласка.
- Ви хоч пробували? Це весело. - Я знаю, але у житті є речі важливіші.
- Є? - Я вже і не певен.
Що ж, дякую ще раз.
- До речі, я Франческа. - Я Чарлі.
Рада знайомству, Чарлі.
- Так! - Просто залиште.
Так.
Ми зараз же дещо вирішимо.
Ти гей?
Нічого, якщо так, але я маю знати напевне,
- ...щоб перестати переживати за тебе. - Я не гей, Лавелле.
Євнух? Ти євнух?
- Що? - Так нечесно.
Ти не пішов з нею через її зовнішність. Вона не винна, що така гаряча штучка.
Ні, не через її зовнішність, а через манери. Її сміх, загортання книг.
Вона занадто...
Занадто.
- Звучить, наче вона тобі подобається. - У тому й проблема.
Давай начистоту, Чарлі.
Якість сперми після 35 сильно падає.
Дякую, Вікторе.
Хоч іноді, але треба виходити із зони комфорту. Або життя промайне повз.
Так, ага.
Добре!
- Що "добре"? - Добре, я піду з тобою на побачення.
Я...
Я не питала.
О другій, у суботу, добре?
- Твоя мати буде за кермом? - Мої батьки мертві.
Добре, у суботу о другій.
Намажуся кремом від засмаги.
Чудово. Тобто добре.
Побачимося.
Чекай, тобі не потрібен мій телефон?
Подзвони на реєстрацію. Я маю йти.
Не знаю. Я не розумію.
Ти роками не ходив на побачення, так?
- Чому вона? Чому зараз? - Не знаю.
Вона була така люта, повністю втратила контроль.
- Це було захоплююче. - Я не розумію.
Вона наче все те, чого я уникав.
- Мене тягне до неї, наче метелика. - До вогню.
- Кінець фрази - "щоб згоріти у попіл". - Так, я розумію.
І що там вирішувати? Всі твої футболки однакові.
- Чому вони однакові? - Щоб не отримувати компліментів.
Вона знає?
- Чи знає Франчес... - Жартуєш?
Привіт, я Чарлі, мені заборонено веселитися. Сходимо на побачення?
Передай кнопки.
Ні.
- Чарлі, припини, це жахливо. - Вони працюють.
Добре.
Слухай, клади стільки кнопок у взуття, скільки хочеш.
Вона все одно колись дізнається.
На побаченнях має бути весело.
Не на цьому.
Єдиний плюс від Альцгеймеру моєї бабусі,
він допоміг їй забути жахливе життя.
Вона виросла у Гувервіллі...
не на тому боці, не серед тих людей.
Це таке місце, де помирають всі мрії, а надія...
Надія помирає при народженні.
- Він твій друг? - Ні.
Мілдред Манч не мала жодної надії.
Вона не мала жодної мрії...
тому їй нічого було втрачати.
Нормане, сучий ти сину, знайди роботу!
Або ти знайдеш роботу, або шукатимеш нову дружину!
Ці погрози такі ж порожні, як і ти...
Вистава мала гарні відгуки?
Я не перевіряв.
Ні, будь ласка! Я...
Чому?
Саме тоді, любі друзі, Мілдред Манч,
моя люба бабця Міллі
стала проституткою.
Дрочки!
- Серйозно, чому ми тут? - Перша дрочка безкоштовна!
Чому ми тут?
Пробачте, мій виступ перериває вашу бесіду?
- Ні. - Я не купляв квиток на вашу бесіду.
- Пробачте, ми все. - Так, ми...
- Продовжуйте. - Пробачте.
Дякую, що дозволили продовжувати. Дуже ціную.
- Я просто перестрибну цю мить. - Ми підемо, пробачте.
- Зроблю вигляд, що ви мене не відволікли. - Пробачте.
Може, я перестрибну до миті, де її первісток помирає від діареї?
Я сказав, діареї!
Я сказав...
діареї.
- Діарея! - Добре. Так, я знаю.
Але на його захист скажу,
ми трохи...
- Діарея? - Так, діарея.
Я навіть його трохи розумію.
- Де ми? - Це...
Ми... Ми у небезпеці?
- Здається, що так. - Тримайся за мене, щоб тебе не викрали.
ВЕЛИКА ДЕПРЕСІЯ ЗАРАЗ
- Розкажи про свою хвору тітку. - Овва, ти дивно фліртуєш.
Пробач.
Це здавалося важливою миттю твого життя.
Хотілося б поменше такого у житті.
Так, авжеж, я просто ідіот, не звертай уваги. Ти маєш бути веселішою.
Все гаразд.
Коли ми вже почали...
Це важко.
Вона була мені наче друга мати, коли моя мати померла від тієї ж хвороби.
Рак грудей руйнує родини, як молоток пальці...
тому я повинна стерегтися.
І кому тепер веселіше?
Пробач, Франческо. Це жах.
Дякую.
Нічого.
За ці місяці я дуже зблизилася з Сільвією,
тому болітиме ще більше, коли вона...
З нею для мене помре і Нью-Йорк.
Переїдеш кудись?
Так. Хоча я завжди у роз'їздах.
Коли я був маленьким, я втратив декого дуже близького.
Дідуся Джейкоба. Він був для мене найкращим другом.
У нас... Ми мали багато спільного.
Кожної неділі водив мене на каруселі, дозволяв кататися скільки захочу...
навіть, коли вже був час йти.
Гадаю, я тоді був найщасливішим.
А зараз ти щасливий?
Не настільки, як Мілдред Манч. Діарея.
Звичайна діарея.
- Звичайна? Навіть не особлива. - Ага, звичайна.
- У тебе просто її не було. - Так. "Не на тому боці".
"Не на тому боці". Як Трой МаКлур.
- Не віриться, що ти повів мене на п'єсу. - Стараюся.
Це ж я.
Моя тітка має бути ще на карате, можемо випити разом.
- Випити? Опів на четверту? - Так.
Справа не у випивці, Чарлі.
Добре, чому б ні.
- Так? - Так.
Зрозуміло, чому ти наполіг на денному спектаклі.
У нас буде більше енергії.
Чарлі! Боже, Чарлі!
Чарлі!
Тиск вище 160...
- Д-р Рамірез до радіології. - Пульс 83.
- Треба перевірити важкість травми. - Чарлі...
Боже.
Пробачте. Пробачте.
- Я шукаю Чарльза Гріна. - Ви до Чарлі?
- Я Франческа. - Боже. Тепер зрозуміло.
Пробачте.
Гей. Купер, його брат.
- Як все пройшло? - Що? Ми опинилися тут.
Так. Є новини?
- Шию він не зламав, що вже добре. - Мабуть, вам було дуже весело, га?
Так, мабуть... Гадаю... Може...
Не знаю. Ми піднімалися сходами, і він впав.
Наче знепритомнів від спеки чи щось.
Так. Мабуть, від спеки.
- Так, треба пити більше води. - Гарні новини.
Чарлі отримав кілька глибоких порізів, голова болітиме,
але тріщин немає, тому цього разу йому пощастило.
- Цього разу? - Так.
- Згідно звіту... - Знаєш, Чарлі незвичний.
У нього хвороба, хоча дехто вважає це милим дивацтвом.
Хвороба, спричинена нестачею гіпокретину у мозку.
Хімічний сигнал, який змушує нас бути при тямі.
Тобто, це провокує тіло Чарлі впасти у сонний стан.
Миле дивацтво.
Хвороба.
Гей.
Привіт.
Божевілля.
- Мабуть, я знепритомнів. Треба більше пити. - Чарлі, я все знаю.
Як це зветься?
Катаплексія.
Технічно нарколепсія з катаплексією.
Це спадкове.
- Твій дідусь Джейкоб? - Так.
Так.
Зростаючи, я думав, що він спить, бо старий.
А потім це почало траплятися зі мною.
Це спричиняють сильні емоції.
У моєму випадку, здебільшого...
коли я радий.
Тому дякую.
Чому ти не розповів?
У мене була дівчина...
у коледжі, Еліс...
вона знала...
але не зовсім розуміла...
Бо вона була моєю першою,
і я не знав, що станеться, коли ми...
Коли ти...
Це... не смішно.
- Припини, трохи смішно. - Ні...
- І як ти... Як... - Ні краплі не смішно.
- Пробач. - Боже мій.
Так, ти правий. Це не смішно.
Я був голий, лежав на спині,
оточений медиками, вчителями, половиною гуртожитку.
Еліс думала, я помер.
Тому...
з того часу я не заводив дівчину.
Бо не можу бути певен.
Отже, сьогодні був важливий крок?
Для мене теж.
Пам'ятаєш, я не зустрічаюся з тими, з ким думаю, що у нас є майбутнє?
Тоді давай закінчимо все.
Я ризикнув, і це була дурна ідея.
Гей, не хвилюйся. Почнемо потроху.
- Звичайні депресивні побачення. - Не вийде.
- У ботанічних садах, їстимемо на ходу. - Все не так просто.
- Симпозіуми, лекції, острови Рузвельта... - Будь ласка...
припини.
- Потрібна ще одна перевірка. - Добре.
Мені було добре з тобою, я хочу запам'ятати це саме так.
Добре. Подивіться на мене.
- Біль по шкалі від одиниці до 10? - Двійка.
- Добре. Не морозить? - Ні.
- Паморочиться? - Ні.
- Ні? Головний біль? - Більше ні.
""А що з цим старим зайцем?", - спитала гувернантка хлопчика.
"У ньому - сказав лікар, -
купа мікробів скарлатини, спаліть його".
Так кинули малого зайчика у мішок зі старими книжками
та іншим мотлохом та винесли його у сад.
Саме там розпалили велике вогнище".
Історія сумна. Почитайте щось веселіше.
- Так, веселіше. - Веселіше.
- Це цікава історія. - Веселіше!
- Справді? - Кинь її у вогонь!
Добре. Може, тоді цю.
Вона зветься "Куди ділася моя люба бабуся?"
- Так, перерва на горщик. - Перерва на горщик!
Так. Ви знаєте, що робити.
А потім Чарлі, може, почитає вам "Волтер пес-пердун".
- Так! - Так!
Пернув! Пернув!
Що б ти знав, Волтер пердів, бо йому давали людську їжу.
- Це дуже сумно. - Це все лайно.
Гей-гей! Не можна так казати, Діенджело.
У м-ра Чарлі поганий настрій.
- Не сприймай близько. Його татусі розлучуються. - Боже.
- Що вона тут робить? - Нічого гарного.
- Як справи? - Гей.
Круто.
Як ти, Чарлі?
Почуваю себе жахливо.
Ти запланував таке депресивне побачення, а розбив собі голову через мене.
- Тобі краще піти. - Чекай. Все гаразд?
Я не знаю, як відповісти.
Ти знову на роботі.
Добре, отже, все дивовижно.
Слухай, ти хотів рухатися потроху, а я все зруйнувала.
Я просто...
Думаю, я захотіла фізичної близькості, щоб втекти від емоційного зв'язку між нами...
Френ, припини. Я не хочу. Не можу.
- Якщо тобі потрібен хлопець. Я не він. - Я хочу зрозуміти, чому я така.
Ти хочеш повеселитися? Втекти? Познайомся з моїм братом.
Чекай, що?
- Мені не потрібні інші стосунки, Чарлі. - Їх і не буде.
- Гарантую, шість тижнів, і він вільний. - Шість тижнів - це 42 дні.
Так, чудово помножив, Фредерік. Уявляєш? Йому п'ять років.
Він гарячий вихователь у дитячому садку. Диви, яка щелепа. Давай.
Купере, зроби послугу.
Зводи цю милу леді випити каву. Розкажи, як займався скайдайвінгом з Лайзою Міннеллі.
Гей. Це був азіат, схожий на Лайзу Міннеллі.
Я збентежена і навіть трохи ображена.
Я не хочу пити каву з твоїм братом. Без образ.
Можете випити чаю чи з'їсти морозива. Байдуже чого.
Будь ласка, просто залиш мене.
- Джефф Чо. - Що?
Його звали Джефф Чо.
Боже, як я помилилася.
Що я сподівалася почути? "Ти хотіла мене вбити, але то нічого".
Я знаю, тобі шкода.
Але я гарантую, з Чарлі все буде добре. Він звик до цього.
Я бачив, як він знепритомнів, коли зловив рибу.
Одного разу, коли знайшов приз у коробці з пластівцями.
Кожного разу, коли перемагають "Джетс", тобто рідкий випадок...
Ну, фуф, на мить я повірила, що особлива.
Ти знаєш, про що я, припини.
- Так. Мене заспокоїли твої образи. - Чудово.
Дякую, Купере.
- Це родинне ім'я? Ніколи не чула. - На честь собаки.
- Не може бути. - Може, на всі сто.
Так, це був сенбернар.
Він помер до мого народження, Чарлі почав звати мене Купером.
Гадаю, я був волохатим.
Дякую, що втішив.
Побачимося.
- Гей, куди прямуєш? - Коббл Хілл.
Чудово. Нам у той самий бік. Підкинемо тебе.
- Добре. - Попереджую. Їхати будемо на жовтому автобусі.
- Добре. - Гаразд. Поїхали.
Гей, Діенджело. У нас на автобусі гість.
Гадаю, вона хотіла висказати все, що не змогла сказати тобі.
І це був непоганий такий потік слів. Передати?
- Ні, не треба. - Так, я тебе розумію.
Залиш це в минулому.
- Під кінець стало простіше. - Так?
Так, вона любить сміятися. Хоча я не такий вже й кумедний.
Припини. Кумедний. Як Де Ніро.
- Так? - Так.
Ось так. Ось так.
"Мис страху".
Процитуй.
- "Зробив пропозицію, від якої він не зміг відмовитися". - Це Брандо.
- Але схожий, так? - Ранній, може, так.
- Типу. - Так. А "Славних хлопців".
- "Диви, хто патякає!" - Боже мій.
Ні, я знаю, що це не звідти.
"Це ти мені?"
Просто повний жах.
Байдуже. Я подумав, не знаю...
Погуляти з нею.
- З Франческою? - Так, якщо ти не проти.
- Так, авжеж. - Добре. Бо я не хочу...
Ні. Авжеж. На здоров'я. Ви чудово пасуєте.
- Гадаєш? - Авжеж.
Добре.
Баночку найдешевшого пива.
Купере, оце так сюрприз.
А тут гарно. Здається, це місто не змінилося за останні 50 років.
Знав би ти, скільки це обходиться.
- Так? Ти власниця? - Я? Ні.
Я денний менеджер. Прийшла-пішла.
Тут досі п'ють "Пабс".
Так, ми розуміємо, ти кумедний.
- Розділиш зі мною? - На роботі не можна.
Ти маєш працювати у дитсадку.
Може, іншим разом?
Гадаю, я візьму паузу від чоловіків.
Особливо, коли ледве не вбила останнього. Останніх двох, якщо подумати.
Тобі пощастило. Кажуть, мене дуже важко вбити...
Мені подобається з тобою розмовляти, і ти схожий чарівністю
на сенбернара, це точно.
- Так. - Але Чарлі...
Гей, це він нас звів. Я спитав його, він не проти.
Інакше мене тут не було б.
- Франческо? - Так?
Нічого, якщо я раніше піду на перерву. Маю подзвонити бабусі,
а тут група п'яних посильних, які постійно горланять "цицьки" на фоні.
Авжеж, люба.
Привіт, я Бетані. Гарна футболка. Це м'яка бавовна?
Я... я не в курсі.
Ти б знав, якби це була вона.
Вона наче волосся дитини.
Так, ця точно не схожа.
Мабуть, єгипетська бавовна, вона теж непогана.
Ага.
Добре, бувай.
Гей, послухай.
Як дивишся на те, щоб звести Чарлі з кимось, хто на його хвилі?
Минулого вечора була на семінарі з історії сандалів.
Він називався "Пройди 10 тисяч кроків у моєму взутті".
Бетані?
Звучить, як дівчина, яка мала коня в дитинстві.
Не знаю. Я познайомився з нею там, де працює Франческа.
- Зовсім інша. Більш стримана. - Сором'язлива?
Ні. Не зовсім. Просто не нав'язлива.
І вона дуже тиха.
Це необов'язково. Зустрічайся з Франческою. Не шукай мені подругу.
Все так і починалося, але я серйозно, вона ідеально тобі підійде.
- Я зможу уявити її у трениках? - Чуваче, і у жакетику.
А ось це вже лякає.
Не знаю. Не хочу я зараз занадто радіти.
- Так, не думаю, що це світить. - Ні?
Привіт.
Чи не могли б ви мене направити, де я можу знайти інформацію по амаранту.
Амарант, що зерновий?
Так.
Древня зернова рослина, культивована ацтеками,
яка зараз знову у моді через високий вміст протеїну та чистий смак.
- Авжеж, сюди. - Добре.
Ось.
"Амарант та ви".
Тут багато історичної інформації та усіляких рецептів.
- Дякую, Чарлі. - Будь ласка. Що?
Я Бетані.
- Кажуть, у нас багато спільного. - Мабуть, так і є.
- Ти любиш книги. - Так, обожнюю.
Обожнюю їхній запах. Старих книг.
Так... Це фурфурол.
- Фурфурол? - Так. Фурфурол та ванілін.
Це компоненти, які з'являються при розкладанні паперу та клею.
Мабуть, з примісю плісняви.
- Деякі люди вважають його... - Романтичним.
- Так.
А як тобі подобається "Амарант з горошком та ягням"?
- Ти мене запрошуєш на побачення? - Ні.
Ні, я думаю, що приготувати, якщо ти мене запросиш на побачення.
Добре. Бетані, чи хотіла б ти сходити на побачення?
Добре.
Добре. У п'ятницю?
У п'ятницю в мене курси з прядіння. Я б пропустила, але буде шерсть альпаки...
Може, у суботу?
- У суботу чудово. - Так.
Я приготую амарант.
- Ось. - Будь ласка.
Вона мені подобається.
Така приємна.
Так. Вона така.
- Вона приємна. - Так.
Я побачив її і сказав: "Боже, яка приємна дівчина".
Так, подивимося, як підуть справи.
- Ідеш на побачення з Франческою? - У м-ра Купера є дівчина.
Діенджело, ти знаєш, я не люблю ярликів. Ви всі це знаєте.
Так. Я йду на побачення з міс Франческою у суботу.
Хоча куди, не знаю. Допоможи мені. Що ця дівчина любить?
- Не питай мене. Це у тебе побачення. - Ти нас звів!
Технічно.
Вона вміє залякувати.
Іноді я почуваюся, наче у нас три розмови одночасно,
- ...але жодної з них я не розумію. - Боже.
Добре. Сходи у "Баухаус".
Там буде вечір, присвячений Оскару Шлеммеру.
Ось про що я й кажу. Потрібно щось веселе.
Потрібно відволіктися. Бо вона дуже швидко стає жорсткою.
Купере, її тітка сильно хворіє.
Так, так. Це дуже сумно. Тому давай перестанемо про це розмовляти.
- Мені потрібно попісяти! - Мені теж, Фредеріку.
Добре, прискоримо крок, вище коліна. Ходімо.
Може, кудись, де...
гучно?
- Як твій "піско сауер"? - Що?
"Піско сауер". Непоганий?
Тільки півроку.
До цього я була у Сан-Франциско. Бував там?
Такий смачний. Так, дуже ароматний.
Ароматний!
Ніхто не очікував.
Всі сидять раді, чекають на шерсть альпаки, і тут вчитель обламує шерстю яка.
- Один хлопець навіть не витримав. - Звучить жорстко. Дякую.
Дуже жорстко. Гадаю, тепер я не буду радіти заздалегідь.
Так, це погано закінчується.
Амарант та горошок.
Але без ягня.
Пробач, мені було його шкода.
Нічого страшного. Виглядає смачно. Дякую, що приготувала.
На здоров'я.
Я люблю готувати на кухні у інших.
Це наче вікно до їхньої душі.
І що ти побачила у моїй?
Надзвичайно тупі ножі.
Як точно сказано, ніхто б так не зміг.
Смачно.
- У тебе є діти? - Що? Ні, з чого...
Я бачила, що кути того столу загорнені у піну.
Так у моєї сестри, бо її син вчиться ходити.
Трясця...
- Я не проти дітей... - Ні, Бетані, справа не в тому.
Ти заслуговуєш дещо знати.
У мене катаплексія. Через неї я непритомнію від сильних емоцій.
- Сильних емоцій? Яких? - Будь-яких. Від злості, переляку чи чогось такого.
У моєму випадку це здебільшого...
Через радість.
Який жах.
Так, це погано, але я можу витримати
не дуже сильні емоції, середні.
І можу навіть гуляти містом.
Боже, я дуже тебе напружила тебе історією про шерсть?
Ні.
Гадаю, у всіх нас є свої дивацтва.
Мене сексуально приваблює Боб Ньюарт.
- Що? - "Рок-лобстер"!
- Ходімо! - Добре!
"Рок-лобстер"!
Я принесла кілька фільмів, але тепер і не знаю.
Ти бачив "Секрет НІПЗ"?
Там у кінці така важка сцена.
Гадаю, я переживу. Я вже сів на м'якеньке.
Гадаю, треба обережніше.
Гей.
Ми перенесли невимовний жах війни.
Наша молодь, наші серця торкнулися вогню.
Громадянська війна відбулася у 10 тисячах точок, від Вальверде, Нью-Мексико,
та Таллахоми, Теннессі,
до Сент-Олбансу, Вермонт, та Фернандіни на березі Флориди.
У ній билося більше трьох мільйонів американців.
- Чудово. Я почуваюся дуже комфортно. - Більше 600 тисяч людей,
два проценти населення, померли.
Так, я теж.
Американські церкви приймали поранених...
Можу взяти тобі таксі окремо чи поїдемо разом? Просто...
Чекай. Моя тітка.
Вона на тебе чекає.
Ні, не чекає. Скоріше, блює.
Трясця.
Добре.
Можемо поїхати до мене, вип'ємо вина.
Не можу, я маю її провідати.
Авжеж.
Я можу допомогти.
- Не хвилюйся про це. - Добре.
До того ж, я хочу поки що тримати тебе... нас на дистанції.
- Гей, вважай мене відпочинком на вихідний. - Дякую.
Якщо треба, і на будні... Але я не тисну.
Мабуть, піду пішки.
Що ти...
Трясця, боляче. Я дуже низько?
Коліна направлені зовні, а пальці ніг всередину.
Ще метр.
Ця дівчина за день навчить інших сідати на шпагат.
Їй дев'ять років, Сільвіє.
Зарозуміла шмаркачка.
Подивилася б я на неї у її 60 років.
- Хочу тобі дещо сказати. - Так? Що?
Якщо мені робитимуть мастектомію, я думаю поставити собі імпланти.
П'ятірку, величезні такі цицьки.
Ти про це хотіла мені сказати.
- Я ж маю тебе попередити. - Дякую.
Аби ти була щаслива.
Як справи з Дупером?
Купером!
Чудово. Трохи дивно зустрічатися з братом Чарлі.
Але, чесно кажучи, я рада, що він відмовив.
Тобі вистачить і одного інваліда.
Просто коли я дізналася про його...
ситуацію,
я не хотіла ризикувати скривдити його ще раз.
- Так, думала лише про нього. - А Купер, він на моїй хвилі.
З ним веселіше.
Постійно мене смішить.
Що далі по списку?
Ось так.
Хочеш піти до азіатського масажного салону біля Пенн-Стейшен
та подивитися, як вони це роблять. Це?
Ну знаєш... Це!
Серйозно? А що сталося з походом на Мачу Пікчу?
- Що? Я ледве не померла. - Шльондро!
Тихіше. Дихай.
Давай!
Ах ти...
Друге тобі.
Візьмеш з собою Бетані до Лізи? Вона хоче познайомитися.
- Гадаю, що так. А ти Франческу? - Так, мабуть.
Доведеться на цю тему ще поговорити.
Знаєш, що я нещодавно для себе відкрив? Побачення у кіно.
Такі побачення існують з давніх-давен.
Так, бо вони чудові. Якщо багато говориш, на тебе шикають.
Це дуже розумно.
Гадаю, колись-таки тобі доведеться розмовляти з жінкою, з якою ти зустрічаєшся.
Так, мабуть, особливо, коли ми чекаємо на секс.
- Що? - Я стільки ще не дрочив, хіба що в школі.
Цікаво, мене знову почали захоплювати мексиканські теленовели.
Гадаю, це все сталося через тебе.
Чому? Що сталося зі мною?
Сказала, не хоче використовувати секс як втечу від інтимності.
Чи якось так. Не знаю. Все одно. Це твоя провина!
Так! Так!
Трясця.
Тримаю, брате.
Тримаю.
- Тримаєш? - Так. Тримаю.
Ось храм Великого ягуара, він же "Темпле А Какао".
Це поховальна піраміда посткласичного, класичного періоду.
Феноменально. Просто феноменально.
...що поділилися.
У 1962 знайшли гробницю великого правителя Майя, Хасан-Чан-Кавіля.
- Ми ще "покавіляємо" по цій темі. - А я "покавіляю" звідси.
Тепер перенесемося до Північного Акрополю, поряд з Гран-Плазою.
У вас немає мап? Я не можу зорієнтуватися.
Пізніше буде топографічний огляд.
Марве, а де фотки пляжу?
Ви робили щось, окрім колупання в камінні?
Всі рекреаційні фото після антракту.
- Любий? - Що?
Він сказав "антракт"?
- Нам доведеться випити. - Для цього антракт і буде.
Боже.
Гей, люба.
Це схоже на інші піраміди, які я показував.
Ця мапа допоможе уявити, де що. Ось Тікаль.
- Прокинься. - Я не сплю.
- Ти хропіла. - Ні.
Може, це я.
Я сплю?
Якби я спав, то вже б трахався з Налою з "Короля лева".
Не смійся. Вона - моє перше кохання.
Ти б видохся вже на четвертій сходинці.
А у Белізі подається 110 чи 220 вольт?
- Так, як і в США, 110. - Незважаючи на британський вплив?
- Так, це дивовижно. - Так, ти не жартував.
Ти сьогодні у гарному настрої.
- Я? - Так.
Так, мабуть. Було весело.
- Ти під ліками? - Ні.
Хоча я випив цілу чашку лате.
- А чому питаєш? - Просто...
Не знаю.
Тобі так весело було дуркувати з Франческою, а раніше ви навіть не розмовляли.
- Це було до того. - А ти така: "Вона не підійде".
Отже, ти зовсім нещасливий?
Ні, ні. Мабуть, я достатньо нещасливий.
Дивно. Зненацька я можу бути поряд з нею.
- І від цього тобі радісно? - Так.
Добре.
Купер - твій ланцюжок? Припини. Він про це знає?
Ні, не знає, і я не хочу, щоб ти йому казала. Бо буде ніяково.
Так, це точно.
І він його тримає? Так?
Але ж, так, вона дуже гаряча.
Ти знаєш, що я по хлопцях, але...
Я б і сама...
- Гей. - Гей. Стривай.
Треба поговорити.
- Зараз? - Так.
Більше не можу. Я зараз помру від вибуху яєць.
Серйозно? Це не зачекає?
У чоловіків є потреби, Чарлі, і, думаю, що у тієї жінки теж, але...
Це так погано?
- У неї зараз важкий період. - Я знаю.
Знаю. І мені її дуже шкода, серйозно.
Але я не впевнений, що підходжу їй, розумієш?
- Ми розійдемося. - Ні!
- І не думай. Вам же добре разом, так? - Так.
У неї проблеми, а ти допомагаєш їй про них забути.
Не йди від неї, бо інакше ми з нею ніколи не побачимось.
- Ми? - Ви.
Так, ні. Так, точно.
- Кажеш, справа у ній, а не у мені. - Точно не у тобі.
Добре.
- Треба дізнатися про неї більше. - Гарна ідея.
- Вона цікава. - Так.
- Не має телевізору. - Ага.
Ні, серйозно, у неї немає телевізору.
Ага.
Дивися на це, як на шанс стати кращим. Навчися готувати, танцювати.
Я зроблю тобі бібліотечну картку.
- Добре. - Добре?
Так, все буде добре. Все буде чудово.
Я читаю "Нью-Йоркера" у дантиста. Ношу оксамит. Я зможу!
Я в тебе вірю.
А коли ми переспимо...
Я вже вірю менше.
Так.
- Дякую, брате. - Будь ласка.
- Без тебе я б не зміг. - Я знаю.
Пробач за вибух яєць.
Марвіне, дякую тобі. Це було круто.
Завжди радий. Пробачте, що не підготовив музику під слайди.
Там лише ричання та крики мавп, наче ми у джунглях.
- Це... - Гей! Все добре. Все чудово.
Знаєш, що?
Ви не використали ще подарунки з весілля від нас?
- Ні, ще ні. - А що там?
Ми подарували їм ніч у Рейнбеку. Особливо для Чарлі.
- Там особливо нудно. - Звучить чудово.
Гадаю, було б весело, якби ви поїхали туди всі разом.
- Так. - Я... Я не знаю.
- Давай. Позбираємо яблука. - Чому ні?
- Зараз сезон яблук? - Тоді ягоди.
Головне, зібрати хоч щось.
Буде весело, чом би й ні?
Чому ні?
- Авжеж, чом би й ні? - Чом би й ні?
Чом би й ні?
ВІТАЄМО У РЕЙНБЕКУ ЗАСНОВАНО У 1688
Ми тут!
- Бачите? - Ми приїхали!
- Ліворуч, ліворуч, ліворуч! - Сюди?
- Чудово, люба! - Слава гусаку.
- "Слава гусаку"?
Як добре, що ми вижили.
- Гаразд. - У "Аполлону-13" було легше приземлення.
- Допомогти? - Так, дякую.
Як тут гарно. Давайте залишимося тут до кінця життя і ніколи знову не сідатимемо у цю автівку.
Ми добралися, так? Ну, що за купка баб!
Баби, які бажали б пережити цей уїкенд. Дякую.
Що це?
Моя віолончель, якщо захочеться співати.
- А під віолончель співають? - Все що завгодно.
Молодець. Давай я.
- Відійди. Дякую. - Ага.
- Оце звірюга. - Обережніше, це антикваріат.
Ми візьмемо це. Ідіть влаштовуйтесь.
- Ага. - Добре.
- Все забрав? - Так.
Гей, гей, гей.
Ти точно не проти?
- Не проти чого? - Я з Франческою.
- Ти дивно поводишся. - Авжеж. Я ж казав.
У нас було одне побачення, половина з якого у швидкій.
- Все у минулому. Я з Бетані. - Добре.
Добре. Бо, думаю, це той самий уїкенд.
Той самий?
Так.
Вітаю. Якась нагода?
Ні, просто я відчуваю, що вона готова.
Бог знає, як давно готовий я. Я ж казав про теленовели?
Вже переключився на кулінарну передачу. Цілий тиждень з Рейчел Рей.
Як сумно. Джіада Де Лаурентіс, ще куди не йшло.
Справді?
Гей, гей, гей!
Гей, ми заселилися.
Чудове місце!
Тобі сподобається наша кімната. Вона наче з роману Ненсі Дрю.
Я не знаю, як це, але...
Це маленькі поцілунки?
Гаразд!
А вони не марнують час.
Боже, я така шльондра.
Ви що, продовжуйте, я піду подрімаю.
Чекайте. Зараз? Ми щойно приїхали.
До речі, мене теж трохи вкачало.
Ми приїхали сюди не щоб спати. Ідемо шукати антикваріат.
- Антикваріат? - Так.
- Відколи це тебе цікавить? - Жартуєш? Я обожнюю старий мотлох.
Мені б знадобився ще один взбивач для масла.
А чом би й ні? Ходімо погуляємо.
Поспимо вночі. Давай.
Ми просто... Так.
Що?
Боже, як вогко. Нагадай, чому ми не на автівці?
Бо Франческа за кермом, а ми цінуємо наше життя.
- Я не винна, що нью-йоркери повільно водять. - Жодна людина ще так не казала.
Ліза мала рацію.
Тут дуже нудно.
Гей, може, сюди?
Тут написано "магазин". Неймовірно.
Шкода, тут немає расистських статуеток жокеїв.
Що?
Я майже готовий повернутися назад.
МАГАЗИН
Овва! Хтось зробив з тромбону лампу? Неймовірно.
Боже!
У моєї тітки є набір таких.
Боже, це Умпа-Лумпа?
- Так. - Як чудово.
І цей міксер! У нас був такий!
Такий гучний, що будив мене кожен раз, коли вона робила млинці.
До речі, ніхто не хоче перекусити? Бачив тут тако та...
- Ти жила з Сільвією в дитинстві? - То з нею, то ні.
Було круто дитиною відвідувати модну тітку у Нью-Йорку.
Я все літо проводила з нею.
Доки пізніше я не з'ясувала, що це через те, щоб я не бачила,
як мати проходить хіміотерапію.
- Коли вона померла? - Мені було 17.
Дуже сумно.
Я кинула навчання і поїхала подорожувати. Хотіла бути подалі звідти.
Так і не повернулася додому.
Гадаю, Сільвія - мій дім.
- Здається, вона фантастична жінка. - Вона скалка в дупі.
Але я її люблю.
- Гей, Чарлі? - Так?
- Допоможеш мені? - Я допоможу, Бетані.
Я набагато вищий.
Який красунчик.
- Гадаєш, можна... - Це інструмент. Він для гри.
Так.
Гадаю, він зламаний.
- Чекай, його не увімкнено. - Так!
Бачив колись гарніший дисплей пташиного гнізда?
Добре. Спробуй.
Добре!
- Я не знав, що ти граєш. - Шість років з сеньйорою Передес.
- Гей! Народе! - Давай ще.
Народе? Ця штука дуже гучна.
Дивіться!
Ось і він!
Цьому органу 50 років!
Світ не був милостивий до мене!
Істота темряви, що можеш знати ти про життя?
Вони це репетирували?
Чарлі, давай. Вилазь.
- Руки геть, мерзенний! - Вилазь.
- Не чіпай мене! - Вилазь з ванни!
Ніколи! Ні!
- Може, припиниш? - Так, добре.
Я знаю. Я знаю.
Може, треба пригальмувати? Я не тисну, ні.
Ні. Це ти згадав про захід для бібліотекарів.
- Так, так. - Розказуй. Як там було?
Хочеш дізнатися?
Оргії, моря алкоголю,
гори наркотиків та ортопедичне взуття.
- Так. - Ще вина.
- Ще вина. Дякую. Це таємниця. - Взуття важливе.
- Так, дуже. - Добре.
Розповісти дещо про Чарлі?
Він розповідав, як переміг у шоу талантів у шостому класі?
Це погана історія. Вона нецікава.
Не соромся. Народ просто збожеволів.
Я хочу почути. Який в тебе талант?
Давай, який в тебе талант?
Трейсі Турвелл та я зіграли сцену з "Трамваю "Бажання"".
- Ти був Стенлі Ковальськи? - Так.
- Стелло! - Дякую. Пробачте.
- Пробачте. - Так. Ні, дуже схоже.
- Дякую. - Це було фантастично.
- У тебе вийшло краще. - Бо на дві октави нижче.
Бо Чарлі було 11, і його голос ще не змінився.
На сцені хлопчик метр двадцять, тридцять з ґаком кілограмів, волає "Стелла!"
- Як гаряче. - Дякую.
І це ще не найкраща частина.
- Я змусив плакати дорослого чоловіка. - Ти просто розірвав всіх.
Дівчину, яка грала Лед Зеппелін на гобої, та хлопця, який танцював зі своєю мамою.
- Це правда. - Але Чарлі сором'язливий, сидить та мовчить.
Щойно почув, що він переміг,
- ...кулею взлетів зі стільця. - Купере.
- Біжить до сцени. Швидко. - Купере.
І, коли він майже піднявся, бам!
Відключився.
Пірнає дельфінчиком в оркестрову яму і розбиває собі голову.
Кров всюди, діти кричать.
Приїхали пожежники.
Коротко кажучи, завдяки йому скасували всі заняття того дня.
Ось його талант.
Так сумно.
Гей, ні-ні. Боже.
- Ні, я ж переміг. Молодець. - Що з тобою?
Його всі полюбили за це.
Припини.
Пробач.
Гей. Гей.
У мене в дитинстві був кіт Грег.
У нього була кошача епілепсія.
Мої брати купили невеликий стробоскоп,
надягли на нього та навмисно викликали напади.
Казали, він танцює брейкданс.
Боже, які вилупки.
Так.
Чарлі дуже нагадує мені Грега.
Особливо обличчям.
Не знаю, як ви, але мене цей екскурс у минуле щось дуже засмутив.
Може, час вже вкладатися?
- Ми ще не поїли десерт. - Я наївся.
- Тут є непоганий портвейн. - Я люблю херес.
Чи віолончель. Ми ще не співали.
Грег любив, коли я співала.
Це полегшувало його напади.
На здоров'я.
Послухаємо віолончель.
Ще одна голова поникла
Дитину повільно уносять
Насилля спричиняє мертву тишу
Кого ми обманюємо?
Ти ж бачиш, це не я
Це не моя родина
У твоїй голові, у твоїй голові
Ми воюємо
З їхніми танками та їхніми бомбами
Їхніми бомбами Їхньою зброєю
У твоїй голові У твоїй голові
Вони воюють
Що у твоїй голові
У твоїй голові
Зомбі, зомбі, зомбі
- На цій чудовій ноті вечора... - Я не можу більше йти.
- Готова? - Так.
Ось так.
Це скакун.
У тебе мій халат?
Так. Ось.
Сидить ідеально.
- Любий. - Що таке?
Не замаж мене своїм чоловічим запахом.
- Запізно. - Ні!
Припини.
Гей.
- Це олені? - Сексуальні олені.
Сексуальні олені. Так.
А ти...
Яка голодна тварина їсть оленів?
Гірський лев.
Голодний гірський лев.
Ні. Ні, нижче.
Менше гортанної вібрації.
Як?
Так.
- Добре. - Так.
- Що? - Я олень.
Круто.
Ні, ти маєш полювати на мене.
- Як гірський лев. - Так.
Так, добре.
Ти дуже голодний.
- Я дуже голодний. - Так.
- Так! - Іди сюди!
Ти готовий?
Я готовий.
Це не занадто тебе збуджує?
Поки що чудово.
Так.
Так!
Нічого собі.
Тихоні завжди такі.
- Купере! Купере! - Що?
Це Чарлі! У нас проблеми.
Та що б тебе.
- Чарлі. - Боже.
- Чарлі! Гей, все гаразд? - Так.
Так, мабуть, у мене був напад.
- О, ні. - Точно, як Грег.
Напад? Зазвичай, ти відключаєшся.
Гадаю, цього разу це був напад.
- Треба подзвонити у швидку. - Ні, не треба.
Все... Все добре. Чесно.
Знаєш, Чарлі, напади смертельно небезпечні.
Так. Тобі потрібен догляд.
Ні, бо... Диви, Куп, все минулося.
Знаєш... Краще перестрахуватися. Я дзвоню.
- Ні! - Так!
- Так. Я подзвоню. - Жодних швидких! Ні...
Мені вже краще, дивись.
Так здається.
- Гадаю, можна розходитися. - Так, точно.
Пробачте за незручності.
Нічого.
- Відходь. - Дякую, обов'язково.
Пробач.
Поки що доведеться сховати попку.
- Щоб не ризикувати. - Я розумію.
Гей. Полегше, тигре.
- Дай хоч розігрітися. - Так, авжеж, розігріти.
Що?
- Якщо це Чарлі, я його вб'ю. - Чи моя тітка.
Передзвониш через п'ять... сорок п'ять хвилин.
Мені починає здаватися, що ти мене не хочеш.
Це через татуювання?
Так, я шкодую про деякі.
Вони трохи расистські? Так.
Я це навмисно? Ні.
Результати...
Рак поширився.
Франческо, мені шкода.
Боже.
Це кінець.
Я і її втрачу.
Ні.
Вона...
Все буде добре.
Так, все з нею буде добре.
Що це?
Неймовірно.
Пробач. У тебе неймовірний зад.
Моя тітка помирає від раку.
Він цього не знає.
Серйозно?
Я маю вийти.
Він встав не через те, що у неї рак.
- У цьому є своєрідний комплімент. - Гей, що сталося?
Я не хочу про це говорити, Купере.
Я мала здогадатися.
Я приніс це.
Дякую.
Ти не повинен тут бути. Я впораюся і сама.
Смерть та відчай - моя спеціальність. Забула?
Якщо станеться диво, і вона вилікується, тоді будеш сама.
- Знаєш сузір'я? - Припини, я виріс в місті.
Вперше я побачив зірку у 2003, коли в місті вимкнувся струм.
Малою я часто сиділа надворі та придумувала власні.
Фламінго з валізою.
Як скажеш.
Приємно знати, що вони завжди будуть там.
Скільки у неї часу?
Хіміотерапія додасть трохи часу...
але пішли метастази у печінку.
Погано.
Вона мала якісь бажання? Вилізти на гору? З'їздити до Індії?
Вистрілити ракетою по "Додж Караван".
Що?
Її колишній на такому їздив.
Все інше вона вже зробила.
У тому вся Сільвія.
Вона не чекає на чийсь дозвіл. Просто бере і робить.
- Вона крута. - Так.
Таких людей мало. Я точно не такий.
Чарлі,
у той день, коли ти впав,
ти сказав, що більше не можеш бути поряд зі мною?
З тих пір ми бачимося майже щодня...
і ось ми тут.
Так, але це неймовірно пригнічує.
Припини.
А в антикварній крамниці сьогодні?
Ти виглядав дуже радим. Ти веселився.
Ні. Я просто розважався.
Ага.
А я більш, ніж розважалася. Я була щаслива.
Гей. Гей, Франческо.
- Що? - Зачекай. Будь ласка.
Добре, я був щасливий.
Я щасливий. І все це через тебе.
- Ти досі стоїш. - Я знаю.
А не мав би, так? Мав би вже валятися.
Але кожного часу, коли я це відчуваю,
коли щастя підкатує,
я дивлюся на тебе та Купера...
і мені стає сумно.
Але я зустрічаюся з ним... Ти нас звів.
Знаю. Тому це і працює.
- Думаю, нам не варто більше бачитися. - Франческа.
Франческа.
Бетані, що ти тут робиш? Тут повно всіляких комах.
З тобою щось зовсім не так.
Так.
Я знаю.
Я намагався казати прямо.
Не це.
Ти сам.
Я?
Я класна, Чарлі.
- Я дуже класна. - Так. З тобою дуже весело.
І ще я дуже красива.
Мені казали, що я красива.
Ти вродлива.
Ти справді дозволив мені думати, що у нас є шанс.
Я хочу розійтися.
Я добре тебе розумію.
ДЛЯ ФРАНЧЕСКИ
- Гей. - Привіт.
Гей, проходь.
- Як там Сільвія? - Тримається.
- Соняшники. - Так.
- Мої улюблені. - І від справжнього флориста.
Тепер я почуваюся особливою.
Що це?
Це теж для тебе.
- Що це? - Справа в тому...
Обирав не я.
Я просто купив і все...
Міксер моєї тітки.
Ти запам'ятав.
Так, авжеж.
Мені подобається.
- Дякую. - Так.
Пробач, що відшила тебе тоді.
Я просто...
- Мені було важко. - Так.
Гей, знаєш...
Коли хтось втрачає близьку людину, інший має...
краще розуміти...
- ...іншого. - Точно.
- Дякую. - Добре.
Гаразд.
- Давай підемо поїмо. - Знаєш?
Щось я не хочу бути серед натовпу. Може, замовимо їжу?
Там добре. Знайдемо місце з двориком.
Я просто... дуже виснажена.
Я думав, ти хочеш відволіктися від думок.
Так.
Але я не можу постійно від них бігати.
Треба з ними змиритися...
Ти хочеш мені з цим допомогти?
Так. Авжеж.
Давай.
Викладай все, як є.
Що ти більш за все боїшся у смерті тітки?
Добре.
Для початку...
скорботу за нею.
Почуття самоти у світі.
Наче я недостатньо встигла, доки вона була тут, і цих днів вже не повернути.
Моє дитинство.
Краще б це я захворіла і не мала її втрачати.
Вона моя найкраща подруга.
Знаєш, Франческо...
Мені краще піти.
- Що? - Так.
- Куди? Я тут виливаю свою душу. - Я знаю.
Знаю, і я тебе підштовхнув, тому сам винен.
Який же ти козел!
Я знаю. Ні, ти маєш рацію. Знай, мені самому це не подобається.
Як ти можеш бути таким розсудливим в одну мить, а в іншу таким козлом?
Бо...
Бо я ніколи й не був розсудливим.
Пробач. Просто... Бувай.
45 ДОЛЛАРІВ МІКСЕР
АНТИКВАРІАТ ВІДКЛАДЕНО ДЛЯ ЧАРЛІ
Диви куди преш, довбень!
- Дякую, Нью-Йорку. - Що ти там сказав?
Гей.
Їй сподобався міксер.
Так? І що сказала?
"Мені подобається міксер".
Добре, я радий.
Щоб розійтися, вистачило однієї спроби, щоб поговорити.
Ми могли зробити те саме й кілька тижнів тому.
Яке марнування часу. Ти б могла нагулятися з іншими.
Чому я приваблюю таких поганих чоловіків?
- Чи, може, все навпаки. - Вони приваблюють мене?
Наче вони виділяють якийсь феромон?
Гадаю, тебе приваблює те, ким вони не є, а не те, ким вони є.
Щось я заплуталася, Йодо. Не заглибока думка для твоєї лисої голови?
Не думаю.
Сільвія Торрон?
- Як почуваєтесь? - Краще, ніж як почуватимусь через годину.
Давай.
- Змирися, Франческо. Ти хитра лисиця. - Припини. Я не така.
Ти знаєш, що така, але не можеш змиритися.
Добре, до чого ти хилиш?
Хилю до того,
що чоловіки завжди тебе хотітимуть,
але лише особливий зможе тебе покохати
та цінувати те, яка ти насправді.
Ти те ж саме мені казала, коли у мене була монобров.
Тоді я брехала. Зараз справа у Чарлі.
Він відштовхнув мене.
Він робить те саме, що й ти, захищає себе.
Це кляте місце.
Я знаю.
- Який у тебе план? - Що?
Допоможеш нам знову зійтися чи далі будеш нещасним?
- Чому я нещасний? - Твоє обличчя.
Твоє засмучене обличчя.
Я гадав, це зробить її щасливішою.
Все вийшло навпаки. Ми розійшлися.
Що? Чому?
Бо я її не кохаю, ти - кохаєш.
Чарлі кохає мене.
Він тобі казав?
Як міг.
А ти його?
- Як я можу? - Франческо.
Не можна стримувати себе від кохання, бо боїшся втратити цю людину.
- Але це не зупиняло тебе раніше? - Ні. Не зупиняло, і я шкодую про це.
Не через те, що я був замість тебе, а через те, що ти цього хотів.
Якого біса це значить?
Все своє життя я був твоїм щитом.
Постійно приймав удари на себе, дбав про тебе.
І якийсь час мені це подобалося.
Мені подобалося бути молодшим братом, який дбає про старшого.
Полегше, молодший.
Гей, ти знаєш, що це так і є. Це правда. Я думав, що захищав тебе, але це не так.
-Ти мене використовував. - Що?
- Ховався за мною, маніпулював... - Звідки це взялося?
Звідки? Ти постійно мав мене за величезний, емоційний таран.
Досить! Досить з мене бути твоїм тараном.
- Слухай, ти не мій... - Емоційний таран.
Що б це не значило, так, просто опануй себе та послухай.
У тебе немає цієї клятої хвороби.
Ти не живеш у страху виставити себе дурнем у будь-яку мить, чи, ну не знаю, вмерти.
Ти живеш тим життям, яким хочеш жити, і все одно його партачиш!
- Дякую. - Будь ласка.
Знаєш, що?
Чарлі, я знаю краще за всіх.
- Знаю, наскільки жахлива ця хвороба. - Та невже?
Я бачив, як діти сміються.
Ти розумієш це? Я бачив, як діти сміються з мого старшого брата.
Я бачив тебе самотнім.
І це повне лайно.
Мені шкода.
- У тому й річ, через хворобу з'являється страх. - Це не так.
Він стає відмовкою!
Боже! Ти ж сказав, що зрозумів!
Ніхто не хоче на побачення з тим,
хто кінчає у реанімації від одного поцілунку.
Бути у стосунках - бути щасливим!
- Мені це не дано! - Так, дано. Дано!
Ти просто маєш зрозуміти, що буде далі. І все.
Іди, Чарлі.
Гей. Гей.
- Іди до неї. - Я не можу.
- Обережніше. - Сам обережніше. Зрозумів?
Ти хоч щось розумієш?
Я не можу. Ти можеш. А я не можу.
- Ти зараз перенапружишся. - А я хочу!
Чому це я не можу перенапружитися?
Дихай глибше.
Заспокойся.
Чому?
Чарлі!
Прокинься, Чарлі! Я не втримаю!
Чарлі!
Допоможіть!
Чарлі!
Давай! Давай! Давай!
- Давай. - Тримаю! Тримаю!
Боже.
Все гаразд, довбню?
Так, все гаразд.
Дякую!
Дякую, Нью-Йорк!
Так, добре.
- Добре, що? - Я піду.
- Ти підеш? - Так.
- У неділю після йоги. - Ні, Чарлі. Не після йоги, не у неділю.
Іди зараз!
- Зараз? - Давай!
- Що? - Давай!
Добре. Як я виглядаю?
Жахливо. І смердиш.
І у тебе ідіотський міні-рюкзак.
- Але ти повинен. - Я повинен.
Ти повинен.
Іди та будь щасливим.
Будь щасливим.
ЧАРЛІ
Візьми слухавку, Франческо.
Життя треба жити. Давай.
- Чарлі? - Франческо?
Де ти? Я хочу тебе побачити.
У лікарні з тіткою.
Чудово.
Я вже їду.
Так. Ти зміг! Боже!
Не може бути! Не може бути, Стенлі! Ти йдеш!
Сядь ото, Стенлі.
Добре.
Та ти знущаєшся.
Боже поможи.
- Чарлі! Боже. - Добре.
- Що... Що сталося?
Гарнюнє немовлятко.
- Боже. Таке гарнюнє. - Ось. Попий води.
- Занадто освіжає. - Пробач.
- Це Сільвія? - Чарлі.
- Як ви? - Бувало й краще.
Ти хотів мене бачити.
Так, боже.
Ну, чому ти така мила?
- Ти й сам нічогенький. - Це не допомагає.
- Може, хочеш поговорити на самоті? - Ні, тут добре.
Гаразд.
Франческо...
- Добре, так. Так буде краще. - Дякую.
Я не можу...
Я не можу їхати з ввімкненим радіо,
бо якщо заграють "Пойнті Сістерс", я впаду у канаву.
Я не можу гуляти пляжем, бо там обнімаються морські котики.
Не можу їсти солодку кукурудзу, малювати.
Не можу плавати на глибині, де вода вище грудей.
Особливо, коли хтось бавиться з золотавим ретрівером.
Не можу робити барбекю без надзору.
Мабуть, не зможу поїхати до Гранд Каньйону,
бо навіть на картинках краєвид занадто захоплюючий.
Я хотів би мати дітей.
Але вони мають бути нудними, або розбещеними, бо якщо будуть милі...
Чарлі.
Ми усиновимо найгірших дітей.
Цілуйтесь вже, трясця!
Переклад субтитрів: Фатун Володимир